Mutta jos teiltä kysytään, mitä se tarkoittaa-
- vastatkaa:
On tänään pyhä Valentin
Ja aamull' aikaiseen, on impi alla ikkunas-
- sua pyytää sulhokseen.
Ja poika nousee, pukeuu, ovi aukee, sisään nyt-
- käy impi, mutta impenä hän sielt' ei lähtenyt.
- Ophelia kiltti. - Toden totta.
Näin sen tulee päättyä.
Kristus! Neitsyt, varjele! Mua voi! Hyi, häpeää!
Ne pojat ottaa, kun he voi, Syy siitä heille jää.
Impi lausui:
Kun mut viettelit, mun vannoit naivasi.
"Sen oisinkin, jos itse et ois tullut viereeni. "
Kauanko hän on ollut tuollainen?
Toivon kaiken kääntyvän hyväksi. Kärsivällisyyttä.
Mutta en voi kuin itkeä-
- kun muistan, kuinka hänet laskettiin maahan.
Veljeni täytyy tietää.
Kiitän teitä hyvistä neuvoista!
Tulkaa-
- vaununi!
Hyvää yötä, rouvat.
Hyvää yötä, kauniit rouvat!
- Hyvää yötä! - Tarkkailkaa häntä.
- Hyvää yötä! - Vahtikaa häntä hyvin. Pyydän.
Hänen surunsa aiheuttaa tämän.
Se johtuu hänen isänsä kuolemasta.
Katsokaa.
Rakkahin Gertrud.
Mitä tämä on?
Missä vartijani ovat?
- Mikä hätänä? - Pelastautukaa.
Valtamerikään ei tulviessaan aiheuta yhtä suurta tuhoa-
- kuin Laertes kaataessaan vartijoita kapinajoukkoineen.
Kansa kutsuu häntä herraksi, ja kuin perinteitä ei olisi-
- eikä tapoja tunnettaisi, jotka ovat kaiken perusta-
- he huutavat: "Valitsemme Laertesin kuninkaaksi!"
Hattujaan heitellen ihmiset julistavat:
"Laertes kuninkaaksi!"
He riemuitsevat aivan väärää asiaa.
Ajaudutte harhaan, te koirat!
Ovet on murrettu.
Missä kuningas on?
- Miehet, jääkää ulos. - Ei, kaikki sisään.
- Pyydän teitä tottelemaan. - Tottelemme kyllä.
Kiitän.
Vartioikaa ovea!
Kirottu kuningas! Anna isäni takaisin.
Rauhoitu, Laertes hyvä.
Jos pysyn rauhallisena, niin pidettäköön silloin yleisesti-
- minua äpäränä-
- ja isääni verttimiehenä-
- ja äitini tahrattakoon portoksi.
Miksi kapinoit niin suuresti?
Anna hänen olla. Älä pelkää puolestamme.
Kuningasta suojaa jumaluus-
- jolle mikään petos ei voi mitään.
Kerro, miksi olet niin raivoissasi.
Päästä hänet, Gertrud.
- Puhu. - Missä on isäni?
- Kuollut. - Mutta ei hänen kädestään.
Anna hänen kysellä.
Miten hän kuoli? Minua ei pilkata.
Valasta ja liitoista en välitä pätkääkään.
Hiiteen omatunto ja armo.
Uhmaan kadotusta.
En kysy maailmalta-
- en tältä enkä tulevalta, mitä tuleman pitää.
Haluan vain kostoa isäni takia.
- Mikä sinua estää? - Oma tahtoni, ei suinkaan maailma.
Säästän keinojani-
- niin, että saan vähällä paljon aikaan.
Hyvä Laertes-
- jos tahdot varmistua isäsi kuolemasta-
- miksi haluat saattaa hurjaan kostoosi-
- niin ystävät kuin vihamiehetkin, voittajat ja häviäjät?
- Vain viholliset. - Tunnetko heidät?
Ystävät otan vastaan avosylin-
- ja ruokin heitä pelikaanin tavoin vaikka verelläni.
Nyt puhut kuin hyvätapainen lapsi tai oikea herrasmies.
Olen syytön isäsi kuolemaan-
- ja suren sitä mitä aidoimmin.
Se kyllä kirkastuu sinulle kuin uusi päivä.
Päästäkää hänet!
Mitä meteliä tuo on?
Kuumuus kuivatkoon aivoni!
Suolaiset kyyneleet polttakoon silmäni sokeiksi.
Kostan hulluutesi viimeistä piirtoa myöten-
- niin, että vaaka on tasan.
Kevätruusuni, kaunis neito-
- sisareni, kiltti Ophelia.
Taivas sentään-
- kuinka voi neidon järki heiketä kuin vanhuksen?
Rakkauden luonto on kaunis-
- ja se jättää hieman kallisarvoista tuoksuaan-
- rakkaansa jälkeen.
Avopäin hän paarilla kannettiin-
- hei, tuulan, tuulan tee!
Ja haudall' itkuja itkettiin...
Hyvästi, kyyhkyseni.
Vaikka vaatisit kostoa aivan täysissä järjissäsi-
- se koskettaisi vähemmän.
Laulakaa:
Maahan, maahan.
Nyt te.
Laskekaatte maahan!
Kertosäe on sopiva.
Petollinen vouti vie isäntänsä tyttären.
Tuossa on mieltä.
Tässä on rosmariinia, se auttaa muistamaan.
Pyydän, rakas, muistakaa.
Ja keto-orvokkeja ajatuksille.
Hulluudessa on järkeä-
- kun ajatukset ja muistot käyvät yhdessä.
Tässä imarretta ja myrkkyjuuria.
Katkeroa molemmille.
Se on armoruohoa sunnuntaisin.
Pitäkää sitä arvollenne sopivalla tavalla.
Kaunokki.
Olisin antanut orvokkeja-
- mutta ne kuihtuivat isän kuoltua.
Hänen loppunsa oli siis kaunis.
Tuo kaunokainen Robin on riemuni mun...
Murheet, tuskat, intohimon ja helvetinkin-
- hän saa näyttämään oikein viehättäviltä.
Ja eiköpä hän palaja?
Ei, kuollut hän on.
Mene kuolohon
Hän ei milloinkaan palaja.
Lumivalkea parta sen-
- hius pellavakarvainen.
Hän on pois, hän on pois!
Suru turhaa ois.
Jumala, armoas hällen suo!
Kaikille kristityille sieluille-
- rukoilen Jumalaa.
Hyvästi.
Näettekö tämän? Voi hyvä Luoja!
Haluan puhua surustanne, että saisin mielenrauhan.
Valitkaa viisaimmat ystävänne-
- ja he saavat tuomita meidän riitamme.
Jos he pitävät minua syyllisenä-
- luovutan teille kuningaskuntani, kruununi, elämäni-
- ja kaiken, mitä minulla on.
Mutta jos eivät, niin malttakaa mielenne-
- ja voimme yhteistyössä miettiä asiaa.
Olkoon niin.
Mutta hänen kuolintapansa-
- ja miten hänet haudattiin äkkiä...
...ilman miekkaa tai kunniamerkkiä haudalla-
- tai edes kunnollista toimitusta-
- huutavat taivaisiin asti-
- että en saa unohtaa sitä.
Älkää siis unohtako.
Rankaistakoon sitä kirveellä, joka on syyllinen.
Pyydän, tulkaa kanssani.
Ketkä haluavat puheilleni?
Merimiehet. Heillä on teille kirje.
En tiedä, mistä muualta voisin saada tervehdyksen, kuin Hamletilta.
- Siunausta. - Samoin teille.
Jos on siunatakseen. Kirje teille.
Se on lähettiläältä, joka oli matkalla Englantiin.
Jos nimenne siis on Horatio, kuten uskon.
"Horatio, luettuasi tämän-"
"-johdata miehet kuninkaan luo. He vievät kirjeitä."
"Olimme merellä toista päivää-"
"-kun sotaisat merirosvot lähtivät ajamaan meitä takaa."
"Laivamme oli hidas-"
"-joten ryhdyimme taistelemaan ja hyppäsin heidän laivaansa."
"Samassa he päästivät laivamme, joten jäin itse vangiksi."
"He kohtelivat minua hyvin-"
"-mutta he tiesivät, että olin hyvä saalis."
"Anna kirjeeni kuninkaalle-"
"-ja tule luokseni niin nopeasti, kuin suinkin kykenet."
"Minulla on hämmästyttävää kerrottavaa-"
"-mutta kevyttä asian vakavuuteen nähden."
"Nämä miehet kertovat, missä olen."
"Rosencrantz ja Gyldenstern jatkavat Englantiin."
"Heistäkin on kerrottavaa. Hyvästi."
"Uskollisesti sinun, Hamlet."
Näytän, mihin viette kirjeet-
- ja sitten voitte johtaa minut sen luo, jolta saitte ne.
Nyt varmasti uskotte syyttömyyteni-
- ja voitte pitää minua ystävänänne-
- sillä olette itse kuulleet-
- että hän, joka tappoi isänne, halusi minun henkeni.
Siltä se vaikuttaa.
Mutta miksi ette rankaisseet-
- näitä kovin rikollisia tekoja, kun teidän oma turvallisuutenne-
- ja viisautenne kehotti siihen?
Kahdesta erityisestä syystä, jotka voivat tuntua mitättömiltä-
- mutta ovat minulle tärkeitä.
Hänen äitinsä kuningatar elää hänen katseestaan.
Ja minulle-
- olkoon se sitten hyveeni tai rikkeeni-
- minun elämässäni ja sielussani kuningatar on kovin tärkeä.
Ilman häntä olisin vain taivaankappale-
- ilman kiertorataa.
Toinen syy, mikä estää julkisen rangaistuksen-
- on se, että Hamletista pidetään yleisesti-
- ja hänen vikansa peittyvät suosioon-
- joka kääntää ne ansioiksi, kuin vesi, joka kivettää puun.
Minun nuoleni ovat liian kevyitä-
- ja ne olisivat kääntyneet minua vastaan maaliinsa osumatta.
Niin menetin jalon isäni.
Ja sisareni on ajautunut epätoivoon, ja hän, jos menneeseen vertaa-
- oli aikanaan suloisuudessaan ja etevyydessään-
- kaikkia muita parempi.
- Mutta minun kostoni tulee. - Älkää menettäkö unianne.
Älkää luulko, että olen niin heikkoa tekoa-
- että antaisin vaaran uhmata minua.
Kuulette pian lisää.
Rakastin isäänne, ja kunnioitan myös itseäni.
Toivon, että se auttaa teitä ymmärtämään...
Mitä nyt? Tuotteko uutisia?
Tuomme kirjeitä Hamletilta.
Tämän teidän korkeudellenne, tämän kuningattarelle.
Hamletiltako? Kuka ne toi?
Merimiehet kuulemma. En nähnyt heitä.
Claudio antoi ne minulle.
Hän sai ne niiden tuojilta.
Laertes, saatte kuulla ne. Poistukaa.
"Mahtava kuningas, minut on jätetty alastomaksi ryöstettynä maahanne."
"Huomenna pyydän lupaa tavata-"
"-ja kun sen minulle suotte, kerron teille tarkkaan syyt-"
"-tähän kummalliseen paluuseen. Hamlet."
Mitä tämä tarkoittaa?
Ovatko muutkin palanneet? Vai onko tämä pilaa?
- Tunnetteko käsialan? - Se on Hamletin kirjoitusta.
"Alastomana", ja lisäyksenä on sana "yksin".
- Mitä tämä tarkoittaa? - En ymmärrä lainkaan.
Mutta antakaa hänen tulla.
Sydäntäni lämmittää ajatus, että saan sanoa hänelle vasten kasvoja:
"Näin sinä kuolet."
Jos on niin, ja miten muuten voisi olla-
- otatteko vastaan neuvoni?
Kunhan ette ehdota rauhaa.
Vain teidän omaanne.
Jos hän nyt on palannut-
- eikä aio lähteä uudestaan-
- suostuttelen hänet keksimääni urotyöhön-
- jossa hän ei voi kuin kaatua.
Eikä hänen kuolemastaan-
- silloin syytetä ketään.
Jopa hänen äitinsä kutsuu sitä onnettomuudeksi.
Otan neuvonne vastaan.
Ja vielä mieluummin, jos voin itse sen toteuttaa.
Kuulostaa hyvältä.
Teistä puhuttiin paljon matkojenne aikana-
- ja Hamlet kuuli sen.
He puhuivat erityisestä kyvystänne.
Muut asiat eivät aiheuttaneet samanlaista kateutta-
- kuin tämä yksi, joka minusta on kaikkein arvottomin.
- Mikä kyky? - Vain sulka nuoruuden hatussa...
...mutta hyödyllinen.
Kevyt puku pukee nuoruutta-
- samoin kuin terveyttä ja arvokkuutta edistävät turkikset vanhusta.
Kaksi kuukautta sitten täällä kävi herrasmies Normandiasta.
Olen sotinut ranskalaisia vastaan-
- ja he osaavat kyllä ratsastaa, mutta hänen taitonsa olivat noituutta.
Hän oli kuin kasvanut satulaan, ja teki hevosella temppuja-
- kuin olisi ollut sen kanssa samaa ruumista.
Ne olivat hämmästyttäviä, ja tuskin ehdin ajatella-
- kun hän oli jo tehnyt ne.
- Normanniko? - Normanni.
- Sen oli oltava Lamord. - Sama mies.
Tunnen hänet hyvin. Hän on kansansa jalokivi.
Hän kertoi teistä-
- ja kehui teidän taitojanne niin mestarillisiksi-
- etenkin säilän kanssa-
- että olisi hieno näky, jos joskus löytyisi vertaisenne.
Heidän miekkailijoillaan ei olisi väistöä eikä silmää-
- jos te olisitte vastassa.
Tämä selostus sai Hamletin niin vihreäksi kateudesta-
- että hän ei voinut kuin toivoa-
- että palaisitte mittelemään hänen kanssaan.
- Tästä voimme... - Mitä voimme, herrani?
Oliko isänne rakas teille?
Vai oletteko vain haikea maalaus, tai sydämetön muoto?
Miksi kysytte?
En epäile, että ette rakastanut häntä-
- mutta tiedän, että rakkaus on sidottuna aikaan-
- ja tiedän kokemuksesta-
- että aika sammuttaa sen kipinän.
Rakkauden liekissäkin on keskellä sydän-
- joka voi taipuessaan himmentää liekin valon.
Eikä hyvyys pysy samana.
Kun hyvyys kasvaa liikaa, se pakahtuu omaan suuruuteensa.
Se, mitä tahdomme tehdä, on tehtävä heti kun tahdomme.
Sillä tahto muuttuu-
- ja sillä on viivytyksiä-
- yhtä paljon kuin on kieliä, käsiä ja sattumia.
Ja silloin täytyminen on vain turha huokaus-
- joka tekee vain kipeää.
Mutta nyt asiaan. Hamlet on palannut.
Mitä voitte tehdä osoittaaksenne olevanne isänne poika-
- muutenkin kuin puheissa?
Viillän hänen kurkkunsa vaikka kirkossa.
Mikään paikka ei ole liian pyhä murhaajalle.
Kostolla ei tule olla rajoja.
Mutta Laertes hyvä, teettekö tämän?
Pysykää kotinne lähellä.
Hamlet saa tietää, että olette palannut.
Annan ylistää taitoanne-
- ja vahvistaa suurta mainettanne.
Sitten saatamme teidät yhteen ja lyömme vedon hengestänne.
Hän on varomaton, jalo ja ennakkoluuloton-
- eikä epäile mitään.
Sen varjolla-
- ja pienen petoksen avulla-
- valitsette teräväkärkisen miekan-
- ja kostatte isänne kuoleman käden käänteessä.
Teen sen.
Voitelen miekkani sitä varten.
Ostin puoskarilta myrkkyä-
- joka on niin tappavaa, että haavan tehdessään-
- siinä vain kastettu kärkikin on niin vaarallinen-
- etteivät mitkään maailman yrtit, voimakkaimmatkaan-
- voi pelastaa sitä, joka siitä saa raapaisunkaan.
Kosken häntä sillä miekalla, ja vaikka pistän vain kevyesti...
...se tietää kuolemaa.
Ajatellaanpa vielä.
Mikä aika ja mitkä keinot sopisivat tarkoitukseemme?
Jos epäonnistumme-
- se paljastaisi meidät. Se ei saa siis jäädä kokeeksi.
Siksi meillä täytyykin olla toinen suunnitelma-
- mikäli tämä ei toimisikaan.
Katsotaanpa.
Lyömme suuren vedon taitojenne puolesta...
Nyt keksin.
Kun kisaillessanne tulee jano-
- ja voit kiivastaa tahtia sitä varten-
- niin hän pyytää juotavaa.
Valmistan hänelle maljan, josta vain kulauskin-
- toteuttaa suunnitelman, vaikka hän välttäisikin-
- taidokkaan iskunne.
Mutta mitä ääntä tuo on?
Mitä nyt, kuningatar?
Yksi suru seuraa toista aivan kannoilla.
Sisaresi on hukkunut...
...Laertes.
Hukkunut?
Minne?
Joen törmällä kasvaa paju-
- jonka lehdet kuvastuvat veden pinnasta.
Hän kulki niille main ja teki seppeleen-
- nokkosista, orvokeista, tuhatkaunokeista ja kämmäköistä-
- joille paimenet antavat pahemman nimen-
- mutta joita neidot kutsuvat kuolleensormiksi.
Sinne riippuville oksille-
- hän oli ripustamassa seppelettä, kun petollinen oksa katkesi-
- ja pudotti hänet seppeleineen itkevään virtaan.
Hänen helmansa levittyivät-
- ja kannattelivat häntä hetken kuin merenneitoa.
Sillä aikaa hän lauloi pätkiä vanhoista sävelmistä-
- kuin ei tunnistaisi ahdinkoaan-
- tai kuin hänet olisi luotu elämään vedessä.
Mutta ei kestänyt kauaa-
- ennen kuin hänen vettyneet vaatteensa-
- vetivät neitoraukan pohjamutiin kuolemaan.
Hän on siis hukkunut.
Hukkunut.
Ophelia-raukka, sinulla on vettä jo liiaksikin-
- ja siksi säästän kyyneleeni.
Mutta niin se vain menee.
Luonto pitää tapansa.
Sanokoon häpeä mitä sanoo.
Itken nämä itkut, sitten olen taas mies.
Hyvästi, herrani.
Puheissani on leimuava lieska-
- mutta tämä heikkous sammuttaa sen.
Mennään, Gertrude.
Jouduin tekemään paljon tyynnyttääkseni hänet.
Pelkään, että hän nyt raivostuu uudelleen.
Siispä...
...seurataan häntä.
Saako hän kristillisen hautauksen, vaikka etsi itse omaa pelastustaan?
Kyllä hän saa, kaiva siis suoraan.
Kruununmies on käsitellyt asian.
Miksi niin, ellei se ollut puolustautumista?
Niin se on päätetty.
Se on varmasti itsepuolustusta.
Sillä näin kuuluu laki:
Jos hukuttaudun tietoisesti, se on teko.
Siinä on kolme kohtaa, teko, toteutus ja täyttymys.
Hän on hukuttautunut.
- Kuulehan, veliseni. - Anna kun puhun.
Tässä on vesi.
Tuossa seisoo ihminen.
Jos ihminen menee veteen ja hukuttautuu-
- niin se on kuolema.
Huomaa se.
Mutta jos vesi tulee hänen luokseen ja hän hukkuu, hän on syytön.
Joka ei ole syyllinen kuolemaansa, ei ole tappanut itseään.
- Onko tuo laki? - Se on kruununmiehen asetus.
Olen sitä mieltä, että jos hän ei olisi aatelinen-
- häntä ei haudattaisi näin.
Siinä olet oikeassa, ja sääli-
- että toisilla on suurempi oikeus hukuttautua-
- tai hirttäytyä kuin toisilla kristityillä.
Tänne, lapioni.
Ei ole vanhempaa aatelia kuin puutarhuri, ajuri ja haudankaivaja.
- Heillä on Aatamin ammatti. - Oliko hän aatelinen?
- Hän kantoi asetta. - Ei varmasti.
Oletko pakana?
Etkö ymmärrä kirjoitusta? Raamattu sanoo, että hän kaivoi.
Ei voi kaivaa ilman asetta.
Minulla on toinen kysymys.
Jos vastaat väärin, saat varoa.
- Kysy. - Kuka rakentaa lujemmin...
...kuin muurari, laivanrakentaja tai kirvesmies?
Hirsipuuntekijä.
Sen kehys kestää kauemmin kuin tuhat sen asukasta.
Ei hassumpi vastaus.
Hirsipuu on kyllä hyvä.
Se tekee hyvää pahantekijöille.
Mutta kirkko päättää heistä, ja on siksi vahvempi.
Sanoit nyt itse pahasti.
Yritä uudestaan.
"Kuka rakentaa lujemmin kuin muurari, laivanrakentaja tai kirvesmies?"
- Sanopa se. - Voin kyllä sanoa.
Anna mennä.
En sittenkään tiedä.
Älä kiusaa mieltäsi-
- sillä tyhmä aasi ei tokene piiskallakaan.
Jos sitä kysytään myöhemmin, vastaa: Haudankaivaja.
Hänen rakennuksensa kestävät tuomiopäivään.
Menehän kapakkaan.
Saat hakea minulle pullon viinaa.
Kun nuor' olin, lemmin ja lemmin vaan
Se aik' oli herttainen
Ei ollut rattoa päällä maan
Jota verrata lempehen.
Eikö hänellä ole tuntoa ollenkaan, kun hän laulaa hautaa kaivaessaan?
Tottumus on tehnyt siitä helppoa.
Tosi on.
Joutilaan tunto on herkin.
Vaan vanhuus varkain valtas mut
Kiinn ' iski kynsillään
Ja vei mun toiseen seutuhun
Sit' en varrota tiennytkään.
Tuossakin kallossa oli joskus kieli, joka osasi laulaa.
Tuo lurjus paiskaa sen maahan kuin se olisi Kainin-
- ensimmäisen murhaajan.
Se saattaa olla poliitikon pää, jota tuo aasi nyt heittelee.
Se saattaa olla jonkun Jumalan vertaisen.
- Niin saattaa. - Tai hovimiehen, joka sanoisi:
"Huomenta, prinssi! Kuinka voitte?"
Se saattaa olla jonkun herran, joka ylistää toisen hevosta-
- tarkoituksenaan pyytää sitä.
Niin, herrani.
Nyt se kuuluu madoille-
- ja haudankaivaja lyö sitä lapiolla korville.
Mitä hienoa kehitystä, jos meillä vain olisi kyky nähdä.
Olivatko nuo luut niin arvottomia, että niillä voidaan nyt pelata?
Omiini sattuu ajatuskin.
Siinä vielä yksi.
Se voisi olla vaikka lakimiehen.
Missä nyt ovat hänen juonensa, todisteensa ja puheenvuoronsa?
Miksi hän nyt sietää-
- että häntä hutkitaan likaisella lapiolla-
- eikä haasta miestä oikeuteen?
Hän saattoi olla aikanaan suuri maanomistaja-
- kiinnityksineen ja vahvistuksineen-
- velkakirjoineen ja takuineen.
Onko tämä hänen viimeinen vahvistuksensa ja kiinnityksensä-
- että hänen kallonsa on kiinnitetty multaan?
Hänen takuunsa eivät kaksinkertaisinakaan-
- takaa suurempaa osaa maista kuin tuon pienen palstan.
Tuskin hänen kauppakirjansakaan mahtuisivat tuohon kirstuun-
- ja tulisihan maanomistajalla itsellään olla enemmän maata.
Vaan ei ole enempää.
Eikö pergamenttia tehdä lampaannahasta?
Ja vasikankin nahasta.
Vain ne voivat siis turvautua siihen.
Puhun hänelle.
- Kenen hauta tämä on? - Minun, herra.
Ja hauta, johon lasketaan on parhaiks moisellen.
Niin varmasti, kun siellä olette.
Te taas ette, joten teidän se ei ole.
En itsekään makaa siinä, mutta minun se silti on.
Ette makaa, mutta väitätte omaksenne.
Valehtelette, hauta on kuolleita varten, ei eläviä.
Tuon valheen heitän heti teille takaisin.
- Minkä miehen hauta se on? - Ei minkään.
- No minkä naisen? - Ei minkään.
Kuka siihen haudataan?
Eräs, joka kerran oli nainen, mutta on nyt kuollut.
Kylläpä onkin lurjus.
Saamme olla tarkkana, ettemme kompastu sanoihimme.
Näinä kolmena vuonna olen sen huomannut.
Maailma on niin viisasteleva, että talonpojan varvas-
- repii pian rikki hovimiehen kengänkannan.
Kauanko olette olleet haudankaivaja?
Kaikista päivistä juuri siitä asti-
- kun entinen kuningas Hamlet voitti Fortinbrasin.
- Kauanko siitä on? - Ettekö tiedä?
Kaikkihan sen tietävät.
Se oli se päivä, kun nuori Hamlet syntyi.
Hän, joka hulluna lähetettiin Englantiin.
Miksi hänet lähetettiin sinne?
Koska hän oli hullu.
Hän tulee järkiinsä, ja jos ei, ei se siellä haittaa.
- Miksi ei? - Siellä sitä ei huomata.
Siellä ovat kaikki hulluja.
- Kuinka hän tuli hulluksi? - Oudosti, sanotaan.
- Kuinka oudosti? - Hän aivan menetti järkensä.
- Missä mielessä? - Omassaan tietysti.
Olen ollut tässä työssä 30 vuotta.
Kuinka kauan ihminen makaa maassa ennen kuin mätänee?
Ellei hän ole mätä jo ennen kuolemaansa-
- sillä nykyaikana monet tuskin kestävät arkkuun asti-
- hän kestää ehkä kahdeksan-yhdeksän vuotta.
- Nahkuri hyvinkin yhdeksän. - Miksi juuri nahkuri?
Hänen nahkansa on niin parkkiintunut-
- että se ei vety helposti-
- ja juuri vesi tuhoaa ruumiit.
Tässä on teille pääkallo.
Se on maannut maassa 23 vuotta.
- Kenen se oli? - Helkkarin hauskan veitikan.
- Kenen luulisitte? - En tiedä.
Piru hänet periköön.
Kaatoi kerran päälleni reiniläistä.
Tämä pääkallo oli kerran Yorrickin, kuninkaan hovinarrin.
- Tämäkö? - Juuri se.
Näytähän.
Pahus sentään.
Yorrick-raukka.
Tunsin hänet, Horatio.
Erinomainen veijari, uskomattoman sukkela.
Hän kantoi minua selässään tuhansia kertoja.
Nyt mielikuvitukseni on inhon vallassa.
Minua aivan kuvottaa.
Tuossa olivat huulet, joita pikkupoikana suutelin.
Missä ovat nyt kujeesi-
- pilkkalaulusi ja riemukkaat puheesi-
- jotka saivat pöytäkunnan ulvomaan naurusta?
Et enää voi ivata edes irvikuvaasi.
Vähiin ne ovat käyneet.
Käy nyt kuningattaren kamariin-
- ja kerro, että hänkin päätyy tähän, vaikka kuinka maalaisi kasvojaan.
Naurata häntä sillä.
- Kerro minulle yksi asia. - Mikä niin?
Luuletko, että Aleksanteri Suurikin näytti haudassaan tältä?
Varmasti.
Ja haisikin?
Varmasti.
Miten alhaisiin asioihin meitä vielä käytetäänkään.
Mielessään voi seurata hänen tuhkansa vaiheita-
- ja löytää sen lopulta tynnyrin tappina.
Tuo on jo liikaa kuviteltu.
Ei suinkaan, häntä voi seurata vaatimattomasti-
- todennäköisyyden osoittamana.
Aleksanteri kuoli. Aleksanteri haudattiin.
Hän tuli jälleen maaksi, maa on multaa-
- ja mullasta saadaan savea-
- ja miksei juuri siitä savesta tehtäisi tynnyrin tappia?
Keisarillinen Caesarkin, saveksi muuttuneena-
- voi olla tilkitsemässä reikää tuulelta.
Se sama tomu-
- piti kerran maailmaa hallussaan-
- ja paikkaa nyt seinää talven viiman varalta.
Vaiti.
Nyt vaiti, piiloon.
Tässä tulevat kuningas, kuningatar ja hovimiehet.
Ketä he saattavat, vielä noin hiljaisin menoin?
Käytös osoittaa, että tuo epätoivoinen ihminen tappoi itsensä.
Aatelinen kuitenkin.
Pysytään piilossa ja tarkkaillaan.
Eikö muuta seremoniaa?
Tuo on Laertes, jalosukuinen nuori mies.
Eikö muuta seremoniaa?
Hautajaiset ovat niin hienot, kuin mahdollista.
Hänen kuolemaansa liittyy epäilyksiä-
- ja ilman erillistä määräystä-
- hän makaisi tuomiopäivään asti siunaamattomassa maassa.
Hänen päälleen heitettäisiin piikiviä, sirpaleita ja soraa.
Nyt hän on saanut neidonseppeleen-
- ja hautajaiskellotkin.
Emmekö voi tehdä muuta?
Muuta ei voi tehdä.
Rienaisimme hautajaismenoja-
- jos hän saisi sielunmessun ja siunauksen kuin rauhassa lähteneet.
Laskekaa hänet maahan.
Kasvakoon orvokit hänen kauniista ja puhtaasta ruumiistaan.
Te, töykeä pappi-
- palatte helvetissä, kun sisareni on taivaan enkeli.
Mitä?
Suloinen Ophelia.
Suloista suloiselle.
Hyvästi.
Toivoin sinusta puolisoa Hamletilleni.
Toivoin voivani koristaa morsiusvuoteesi-
- en hautaasi, neitoni.
Kolminkertainen kirous...
...langetkoon kymmenkertaisena sille-
- jonka ilkityöt ryöstivät sinulta järkesi valon.
Pidätelkää maata-
- kun syleilen häntä vielä kerran.
Kasatkaa nyt tomunne-
- ja tehkää tähän korkeampi kumpu kuin on vanha Pelion-
- tai sinertävä Olympos-vuori!
Kuka on hän, jonka suru on noin painavaa-
- ja jonka huuto pysäyttää kiertotähdetkin-
- ja saa ne kuuntelemaan peloissaan?
Minä tässä, Tanskan Hamlet!
Piru sinut periköön.
Se ei ollut hyvä rukous. Ottakaa sormenne kaulaltani-
- sillä vaikka en ole hurja-
- minussa on jotakin vaarallista.
- Sormet irti! - Erottakaa heidät.
Hamlet, Hamlet!
Rauhoittukaa.
Taistelen hänen kanssaan kunnes silmäni eivät enää liiku.
Poikani, miksi?
Rakastin Opheliaa.
Neljäkymmentä tuhatta veljeäkään-
- ei pääse samaan rakkauteen.
- Mitä aiot nyt tehdä? - Hän on hullu.
Pitäkää häntä, Luojan tähden.
Kerro, mitä aiot? Ltkeä vai tapella?
Paastota tai repiä itseäsi? Juoda etikkaa? Syödä krokotiilin?
Minä voin tehdä sen.
Tulitko tänne ruikuttamaan, aioitko voittaa suruni hyppäämällä hautaan?
Voidaan minutkin elävältä haudata.
Jos puhut vuorista-
- niin heitettäköön päällemme niin paljon multaa-
- että vuori ulottuu ilmakehään-
- ja Olymposkin häviää.
Jos haluat kerskua, sen osaan minäkin.
Se on hullutta-
- ja hetken päästä se kuluu pois.
Sitten hän on tyyni kuin kyyhky-
- joka hoivaa kuoriutuneita poikasiaan.
Kuulkaa, herra.
Miksi kohtelette minua näin?
Rakastin teitä.
Mutta sillä ei ole merkitystä.
Herkuleskin voi tehdä minkä parhaiten osaa-
- mutta kissa naukuu silti-
- ja koira käyttäytyy koiramaisesti.
Horatio, seuratkaa häntä.
Malttia, muista, mitä eilen puhuimme.
Ryhdymme heti toimimaan.
Hyvä Gertrud-
- lähettäkää joku vahtimaan poikaa.
Tälle haudalle tulee elävä muistomerkki.
Rauhallinen hetki koittanee pian.
Edetkäämme siihen saakka kärsivällisesti.
Se siitä. Mennään nyt toiseen kohtaan.
- Muistatko vielä kaiken? - Että muistanko?
Sydämessäni oli yö kuin taistelu, enkä voinut nukkua.
Makasin epämukavammin kuin jalkapuussa.
Sitten äkkiä, ja kiitos sen äkkinäisyyden-
- sillä yhtäkkinen mieleenjuolahdus voi pelastaa-
- kun suunnitelmat pettävät-
- ja siitä voimme päätellä, että jumaluus ohjaa aikeitamme...
...vaikka kuinka niitä hiomme. - Sehän on selvää.
Niin, yhtäkkiä lähdin hytistäni viitassani-
- minulla oli epäilys, ja hapuillen löysin etsimäni-
- ja vetäydyin jälleen hyttiini.
Kaikessa rohkeudessani unohdin tavat-
- ja mursin kuninkaallisen sinetin, ja sieltä löysin...
Mitä petturuutta.
...tarkan käskyn, monin tavoin perustellun-
- ja Englannin ja Tanskan välejä parantavan!
Että minä olen kuin mörkö, jolta viipymättä on saman tien-
- kirvestäkään teroittamatta...
...katkaistava kaula. - Onko se totta?
Tuossa se on, lue kun ehdit.
- Haluatko tietää, mitä tein? - Kertokaa.
Siinä minä olin, petosten ympäröimänä-
- ja ennen kuin itse tajusin edes esipuheen-
- näytelmä oli jo alkanut.
Istuin alas ja kirjoitin uuden käskyn hyvin huolellisesti.
Kuten valtiomiehet, osasin kerran-
- kirjoittaa kaunista käsialaa, vaikka yritinkin sen unohtaa.
Mutta nyt siitä oli minulle hyötyä.
- Kerronko, mitä kirjoitin? - Kertokaa.
Vakavan vaatimuksen kuninkaalta-
- jolle Englanti oli vahva liittolainen-
- että jos maiden suhteet olivat rakastavat-
- ja jos ystävyyden merkkinä-
- on yhteen sitova rauhanseppele-
- ja muuta erilaista jossittelua-
- että kaiken tämän pohjalta, luettuaan kirjeen-
- kysymättä sen enempää tai vähempää-
- hänen tulee surmata ne, jotka tuovat tämän kirjeen.
- Viipymättä. - Kuinka sinetöitte sen?
Sekin oli Luojan sanelemaa.
Minulla oli mukanani isäni sormus-
- jossa oli Tanskan sinetin malli.
Taittelin kirjeen kuin edellisen-
- allekirjoitin ja sinetöin sen ja vein takaisin.
Täysin huomaamatta.
Sitten tulivat merirosvot.
Siitä jo tiedätkin.
Joten...
...Gyldenstern and Rosencrantz saavat surmansa.
Itsehän he halusivat välttämättä tähän tehtävään.
Se ei liikuta minua.
He aiheuttivat itse oman kohtalonsa.
Pienemmän on paha tulla-
- miekan ja seipään väliin isojen taistellessa.
Onpa kuningas!
Eikö nyt olekin minun hetkeni?
Hän joka tappoi isäni ja häpäisi äitini-
- esti minun kuninkuuteni-
- ja yritti viedä henkeni niin kavalasti-
- ansaitsisi kuolla minun kädestäni.
Eikö olisikin kirottua-
- antaa tuon mätäpaiseen jatkaa pahoja tekojaan?
Hän kuulee pian Englannista, mikä on asioiden oikea laita.
Sen hän kuulee kohta.
Mutta väliaika on minun...
...ja ihmiselämän aikana...
...ei ehdi edes laskea kahteen.
Mutta olen hyvin pahoillani siitä, että loukkasin hyvää Laertesta.
Sillä hänen asiansa kautta näin omanikin.
Pyydän häneltä anteeksi.
Mutta se surusta kerskuminen sai minut raivon valtaan.
Vaiti! Kuka nyt tulee?
Tervetuloa takaisin, teidän korkeutenne.
Nöyrimmät kiitokseni.
- Tunnetko tuon? - En, herrani.
Siinä oletkin autuas, koska se ei ole hyväksi.
Hänellä on paljon viljavaa maata.
Peto komentaa petoja, ja pääsee kuninkaan pöytään.
Hän on melkoinen korppi, mutta omistaa paljon lantaa.
Hyvä prinssi-
- jos sallitte, minulla on teille viesti itse kuninkaalta.
Otan sen vastaan täydellä innolla.
Mutta pankaa toki lakkinne päähän.
Kiitos, prinssi, mutta on kuuma.
Nyt on kylmä. Tuuli on pohjoinen.
Niin todella, on hyvinkin viileää.
Mutta silti minulla on kuitenkin varsin lämmin olo.
Todella, herrani.
Kovin lämmintä, kuin olisi... En voi muuta sanoa.
Hänen majesteettinsa pyysi ilmoittamaan-
- että hän on lyönyt vedon päästänne.
- Asia on näin. - Muistakaa, mitä pyysin.
Jos sallitte, oman mukavuuteni vuoksi.
Herra, Laertes on äskettäin tullut hoviin.
Uskokaa minua, hän on täydellinen herrasmies-
- käytökseltään erinomainen ja ulkomuodoltaan komea.
Hän on suorastaan malliesimerkki kaikista ritarillisista tavoista.
Hänessä on kaikkea, mitä herrasmiehestä voisi toivoa.
Kuvailette häntä täydellisesti.
Tiedän, että jos häntä tutkisi-
- ei mikään muisti kykenisi laskemaan hänen taitojaan.
Kaiken ylistyksen nimessä, pidän häntä erinomaisena-
- ja niin harvinaislaatuisena, että löytää vertaisensa vain peilistä-
- ja vain hänen varjonsa voi seurata häntä.
Puhutte hänestä erehtymättömästi.
Miksi ylistämme häntä?
Miksi puhumme hänestä...
...omalla raa'alla hengellämme? - Herra?
Emmekö voisi käyttää ymmärrettävää kieltä?
Voitteko te, prinssi?
Miksi olette maininneet kyseisen herrasmiehen?
- Laerteen? - Se säkki on jo tyhjä.
Hienot sanat on sanottu.
- Hänet juuri. - Tiedän, ettette ole tietämätön.
Hyvä niin, vaikka eipä se tieto minua kunnioita.
Tiedätte varmasti hänen ylivertaisuutensa.
En uskalla myöntää, etten väitä itseänikin sellaiseksi.
Ensin täytyy tuntea itsensä.
Tarkoitan hänen aseenkäyttöään.
Siinä lajissa hänen kerrotaan olevan voittamaton.
- Mikä ase? - Miekka ja tikari.
Siinä oli jo kaksi.
Kuningas on lyönyt vetoa kuudesta barbaarihevosesta...
...ja Laertes asetti takeeksi... - Takeeksi?
...kuusi ranskalaista miekkaa ja tikaria-
- kaikkine tarpeineen, vöineen ja kantimineen.
Kolmet valjaista ovat erittäin hienoja-
- ja miellyttäviä katsella-
- kauniisti koristeltuja ja aatelisen jaloja.
Mitä tarkoitatte valjailla?
Tiesin, että tarvitsette selityksen.
Valjaat ovat olkavyöt.
Ilmaisu olisi osuvampi, jos kantaisimme tykkiä.
Silloin ne olisivat valjaat.
Mutta barbaarihevoset ranskalaisia miekkoja vastaan-
- kaikkine hienoine varusteineen ja aistikkaine...
- Valjaineen. ...valjaineen.
Ranskalainen tanskalaista vastaan. Minkä takeeksi ne on asetettu?
Kuningas löi vetoa, että kahdessatoista erässä teitä vastaan-
- Laertes ei voita yli kolmella osumalla.
Kaksitoista yhdeksää vastaan.
Se pantaisiin heti täytäntöön, jos herra suvaitsee vastata.
Entä jos vastaan ei?
Tarkoitin, että jos haluatte panna itsenne koetukselle.
Kävelen täällä salissa.
Jos se sallitaan, minulla on nyt pieni lepohetki.
Tuokaa aseet.
Herrasmiehen ja kuninkaan pitäessä sanansa-
- voin voittaa hänen puolestaan.
Jos en, en saa muuta kuin häpeää ja muutaman osuman.
- Vienkö sen vastauksen? - Siihen suuntaan.
Lisätkää koristuksia, jos tahdotte.
Olen kiitollinen suosiostanne.
Samoin.
Hyvä, että hän on itse kiitollinen, kukaan muu ei sitä ole.
Töyhtöhyyppä häviää munankuori päässään.
Hän varmaan kumarteli nisillekin ennen imemistä.
Hän, ja moni muukin tämän ajan narreista-
- on vain oppinut hyvän käytöksen mallin-
- ja ilmaa täyden puhetavan-
- joka kyllä auttaa heitä turhissa ja ilmavissa keskusteluissa-
- mutta jos siihen kokeeksi puhaltaa, se hajoaa.
Prinssini.
Nuori Osrick toi teille terveisiä kuninkaalta-
- ja palasi kertomaan, että odotatte täällä.
Nyt kuningas kysyy, haluatteko otella Laerteen kanssa...
...vai haluatteko lykkäystä. - Minä pysyn kyllä sanassani.
Jos se sopii kuninkaalle, se sopii kyllä minullekin.
Nyt ja milloin hyvänsä, jos henkeni vain pihisee.
Kuningas ja kuningatar tulevat.
Hyvä niin.
Kuningatar toivoo teiltä ystävällisen sanan Laerteelle-
- ennen kuin aloitatte.
Se onkin hyvä neuvo.
Häviätte vedon, prinssini.
Enpä uskoisi.
Siitä asti, kun hän lähti Ranskaan, olen harjoitellut jatkuvasti.
Voitan tämän epäreilun vedon.
Mutta et uskoisi, miten pahalta minusta tuntuu sydämessäni.
Mutta mitä siitä.
Älkää sanoko niin.
Se on vain typeryyttä.
Se on sellainen aavistus, josta nainen ehkä huolestuisi.
Noudattakaa vaistoanne, jos se ei jostakin pidä.
Minä voin lähettää sanan, että ette taistele.
Ei tule kuuloonkaan.
Halveksimme enteitä.
Jotain sallimusta on varpusenkin putoamisessa.
Jos se on nyt, se ei tapahdu myöhemmin.
Jos se ei ole myöhemmin, se tapahtuu nyt.
Jos ei nyt...
...se tapahtuu kuitenkin joskus.
Täytyy vain olla valmis.
Koska kukaan ei tiedä, mitä jättää taakseen-
- mitä eroa on jättää se jo aiemmin.
Olkoon näin.
Tule, Hamlet, ota tämä käsi kädestäni.
Suokaa minulle anteeksi.
Olen tehnyt väärin teitä kohtaan.
Olette herrasmies, antakaa anteeksi.
Tämä seurue tietää, ja kuulitte itsekin-
- kuinka minua on rankaistu synkkyydellä.
Jos olen loukannut teoillani luontoanne tai kunniaanne-
- väitän sitä hulluuden syyksi.
Onko Hamlet loukannut Laertesta? Ei ikinä.
Jos Hamlet ei ole oma itsensä, ja silloin loukkaa Laertesta-
- ei se silloin ole Hamletin tekosia.
Kenen sitten?
Hänen hulluutensa.
Silloin on Hamletia itseäänkin loukattu-
- ja hulluus on hänelle vihollinen.
Anna minun tässä seurassa kieltää pahat aikeet-
- ja julistakaa tekin hyvyydessänne minut vapaaksi-
- siitä, että ammuin nuoleni väärään suuntaan-
- ja se osui veljeeni.
Sydämeni on tyydyttynyt-
- vaikka luontoni vieläkin vaatii kostoaan.
Mutta kunniani nimessä-
- seison edelleen, enkä tee sovintoa-
- ennen kuin kunnianarvoisat vanhimmat-
- takaavat, ettei maineeni siitä tahriinnu.
Mutta siihen hetkeen asti otan tarjotun rakkautesi vastaan-
- ja kunnioitan sitä.
Suostun siihen-
- ja ottelen kanssasi veljellisen ottelun.
Tuokaa meille miekat.
- Minulle yksi. - Minä olen miekkanne.
Minun jäykkyydestäni kuvastuvat teidän taitonne kirkkaina-
- kuin tähti.
- Pilkkaatte minua. - En missään nimessä.
Tuokaa miekat, Osrick.
- Hamlet-serkku, tunnetteko vedon? - Oikein hyvin.
Teidän armonne on heikomman puolella.
En pelkää. Olen nähnyt molempien taidot.
Mutta koska hän on tottuneempi, me saamme etulyöntiaseman.
Liian painava. Antakaa toinen.
Tästä minä pidän. Ovatko kaikki samanpituisia?
Ovat, prinssini.
Tuokaa viinit tuolle pöydälle.
Jos hän lyö ensimmäisenä tai toisena ja vastaa vielä kolmanteen iskuun-
- niin ampukoon tykit sen kunniaksi.
Silloin kuningas juo Hamletin maljan-
- ja siihen maljaan heittää liiton helmen-
- suuremman kuin neljä viime kuningasta-
- ovat kantaneet Tanskan kruunussa.
Antakaa minulle malja-
- ja ilmoittakoot rummut torville ja torvet kanuunoille-
- ja kanuunat maahan ja taivaaseen:
"Nyt kuningas juo Hamletin maljan."
Aloitetaan. Ja nyt, kaikki tuomarit-
- olkaa tarkkoina.
- No niin. - Niin, herrani.
- Yksi! - Ei!
Tuomitkaa!
Se oli aivan selvä isku.
- Uudestaan. - Antakaa viiniä.
Hamlet, tämä helmi on sinun kunniaksesi.
Terveydeksesi.
- Antakaa hänelle pikari. - Ottelen ensin.
Pitäkää se sivussa.
Kas niin.
Hyvä.
Toinen osuma, eikö vain?
Osui, osui, myönnän.
Poikamme voittaa.
Hän on kuumissaan ja hengästynyt.
Ota liinani, Hamlet, pyyhi kasvosi.
Kuningatar juo onneksesi, Hamlet.
Arvoisa rouva.
Gertrud!
Älä juo sitä.
Juon kyllä, herrani. Sallikaa se.
Se on myrkkyä.
Nyt on myöhäistä.
En uskalla vielä juoda.
Anna kun pyyhin kasvosi.
Nyt osun häneen.
En usko sitä.
Silti se sotii omaatuntoani vastaan.
Hyökkäys!
Kolmas erä, Laertes. Älkää leikkikö enää.
Hyökätkää nyt tosissanne.
Taidatte pitää minua pilkkananne.
Niinkö luulette?
Hyvä on!
Taistelkaa nyt.
- Kumpikaan ei osu. - Erottakaa heidät, tuo on hullua.
Anna tulla vain!
Katsokaa kuningatarta!
Molemmat vuotavat verta.
Kuinka voitte?
Olen joutunut omaan ansaani kuin pikkulintu.
Oma petokseni tappaa minut nyt.
Kuinka kuningatar voi?
Hän pyörtyi, koska molemmat saivat osuman.
Ei, ei...
...se juoma.
Juoma.
Rakas Hamletini.
Juoma, jonka join...
Minut on myrkytetty.
Mikä ilkityö.
Lukitkaa ovet!
- Petosta! Selvittäkää se! - Tässä se on, Hamlet.
Hamlet, teidät on lyöty.
Mikään maailman lääke ei pelasta teitä.
Teissä ei ole elämää puoltakaan tuntia.
Petoksen ase on teidän omassa kädessänne-
- teroitettuna ja myrkytettynä.
Oma paha tekoni kääntyi minua vastaan.
Tästä en enää nouse.
Äitinne on myrkytetty.
En jaksa enempää.
Kuningas...
Kuningas on syyllinen.
Petos!
Kärkikin on myrkytetty.
Tee siis työsi, katala myrkky!
Auttakaa, ystävät. Sain osuman.
Tässä, kirottu sukurutsa ja murhaaja, Tanskan häpeä-
- juo nyt maljasi.
Tässäkö on helmesi? Seuraa nyt äitiäni.
Hän sai ansionsa mukaan.
Hän laittoi myrkyn siihen itse.
Annetaan toisillemme anteeksi, jalo Hamlet-prinssi.
Minun ja isäni kuolema ei ollut sinun syysi-
- eikä omasi minun.
Taivas vapauttakoon sinut siitä.
Seuraan teitä.
Olen kuollut, Horatio.
Hyvä kuningatar, hyvästi.
Te katselette kalpeina ja täristen-
- te kaiken tämän mykät todistajat-
- ja jos olisi aikaa...
Mutta kuolema on täsmällinen kersantti.
Voisin kertoa teille kaiken.
Mutta olkoon niin. Horatio, minä kuolen, mutta sinä elät.
Kerro kaikille minusta ja tarkoitusperistäni.
Älkää luulkokaan.
Olen enemmän roomalainen kuin tanskalainen.
Juomaa on vielä jäljellä.
Kunniasi nimessä, anna malja minulle!
Taivaan tähden!
Minä juon sen.
Luojan tähden...
...nimeni pysyy tahriintuneena-
- jos asiat jäävät salatuiksi minun jälkeeni.
Jos koskaan pidit minua läheisenä-
- pidättäydy vielä autuudesta.
Tässä julmassa maailmassa-
- saat vielä vetää henkeä kertoakseni minun tarinani.
Mitä meteliä tuo on?
Nuori Fortinbras, joka palaa valloitukseltaan Puolasta-
- tervehtii tuolla ammunnalla Englannin lähettiläitä.
Minä kuolen, Horatio.
Väkevä myrkky imee minusta kaiken hengen.
En jää kuulemaan uutisia Englannista-
- mutta ennustan...
...että Fortinbras saa kuninkaan kruunun.
Hän saa minun kuolevan ääneni.
Kerro hänelle se-
- ja kaikki ne tapahtumat-
- jotka johtivat tähän.
Loppu...
...on...
...hiljaisuutta.
Nyt murtuu jalo sydän.
Hyvää yötä-
- rakas prinssi...
...ja enkelparvet laulakoon sinut rauhaan.
Miksi kuuluu rummutusta?
Mikä tämä näky on?
Mitä haluatte nähdä?
Jos valitusta tai ihmetystä...
...löydätte sen täältä.
Tämä kuolema huutaa sekasortoa.
Ylpeä kuolema-
- mikä juhla luonasi onkaan-
- kun olet saanut kerralla noin monta kuninkaallista.
Kauhea näky-
- ja uutisemme Englannista ovat myöhässä.
Ne korvat, joiden tulisi kuulla, ovat kuurot kuulemaan-
- että hänen toiveensa on täytetty-
- ja Rozencrantz and Gyldenstern...
...ovat kuolleet.
Mistä saamme kiitoksemme?
Ette hänen suustaan-
- vaikka se vielä voisi jotain puhuakin.
Hän ei käskenyt heidän kuolemaansa.
Mutta koska olette tulleet-
- tälle veriselle taistelukentälle-
- te Puolan sodasta-
- ja te Englannista-
- niin käskekää, että ruumiit asetetaan esille korkealle lavalle.
Ja minä voin kertoa-
- tietämättömälle maailmalle, miten kaikki tapahtui.
Sitten kuulette kaiken lihallisista-
- verisistä ja luonnottomista teoista...
...vääristä tuomioista...
...hätäisistä tapoista...
...ja ovelasta ja pakotetusta murhasta.
Ja lopputuloksena-
- petoksesta, joka tappoi keksijänsä.
Kaiken tämän voin todella kertoa.
Sitten haluamme kuulla sen pian-
- ja kutsua kaikki ylhäiset kuulemaan.
Sillä minä itse-
- syleilen minua kohdannutta onnea surullisella mielellä.
Minulla on tähän valtakuntaan vanhoja oikeuksia-
- jotka nyt vaativat minua täyttämään ne.
Siitäkin voin kertoa, mutta hänen käskystään-
- jonka ääni tulee vetämään muut puolelleen.
Mutta esitän sen saman tien-
- kun mielet vielä ovat hurjina-
- ettei uusia juonia ja virheitä enää tulisi.
Neljä kapteenia saa kantaa Hamletin lavalle kuin sotilaan-
- sillä jos tilaisuus olisi suotu, hän olisi toiminut kuninkaan tavoin.
Ja hänen lähtiessään sotaisa musiikki ja sotamenot-
- puhukoon hänen puolestaan.
Nostakaa ruumis.
Tämä näky sopii taistelukentälle-
- mutta täällä se on väärä.
Menkää.
Ampukaa kunnialaukaukset.
Tekstitys: SDI Media Group
[FINNISH]